Мира Лохвицка
Сафо

Превод от руски: Петър Велчев, 2008

chitanka.info

Сафо[0]

Тъмноока и стройна, с черти вдъхновени

и изпълнена с песни божествени пак,

тя стоеше на пустия бряг

и вълна след вълна, сребропенни,

се догонваха в своя луд бяг.

Появи се лек вятър, прохладно полъхващ,

и одеждата нейна раздипляше той…

Долу тътнеше звучен прибой…

Слънчев лъч, в далнините издъхващ,

я погали с копнеж за покой.

Как безбурни над нея блестят висините

и просторът до днес по-красив не е бил…

Но защо е ликът й унил?

Защо веждите ядно са свити

и челото й мрак е покрил?

Не затуй ли, че беше на музи другарка,

днес лъжата любовна тъй страшно горчи…

Седемструнната лира мълчи

и Звездата на Лесбос най-ярка

в нощта взира се с тъжни очи.

И все тъй я люлеят надежди сърдечни,

и все тъй страст измъчва скърбящата гръд

де е чълнът, очакван до смърт?…[1]

Само глухи вълни, безконечни,

безучастно шумят и шумят…

1889

[0] Сафо (Сапфо) — древногръцка поетеса от VI век пр.н.е., живяла на остров Лесбос в Егейско море. Според легендата, била е влюбена в красивия юноша Фаон, но понеже той не отвърнал на любовта й, Сафо се самоубила, хвърляйки се от Левкадийската скала в морето. М. Лохвицка я нарича „на Лесбос звездата най-ярка“ заради нейния чар и зарази знаменитата й любовна поезия.

Самата М. Лохвицка е много популярна в края на XIX век поетеса. В посвещенията, с които се открива книгата на Константин Балмонт „Будем как солнце“ (1903), тя е наречена „художницата на вакхически видения, руската Сафо“. ↑

[1] „Де е чълнът, очакван до смърт“ означава напразния копнеж на Сафо да се появи любимият й Фаон. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.